Ličilo je na noćnu moru,
a onda sam shvatio da to nije san.
U današnjem društvu događa se
neka vrsta infiltracije.
Mislim da su sve ove priče o otmicama
deo nekog većeg plana.
To je razlog zašto se ovi ljudi vraćaju.
Ima ljudi koji će noćas otići na spavanje
bez najmanje primisli
da će raditi nešto za šta su programirani da rade.
To je prilično zastrašujuće.
Od praskozorja civilizacije,
ljudski rod je zahvaljivao za svoje početke bogovima
i drugim posetiocima sa zvezda.
Šta ako je to tačno?
Da li su vanzemaljska bića
zaista pomogla u oblikovanju naše istorije?
I ako je tako, da li se istina nalazi
kod onih koji su bili oteti i vraćeni?
# Drevni vanzemaljci 11x14 # Povratnici Datum originalnog emitovanja: 26. avgust 2016.
Elista, Kalmikija, Rusija.
16. jul 2007.
Predsednik Republike Kalmikije,
Kiršan Iljumzinov,
otkriva u intervjuu, u udarnom terminu međunarodne televizijske mreže,
za Al Džaziru, da je skoro deset godina ranije,
bio otet od vanzemaljaca.
Bio sam otet iz svog moskovskog stana
na ovaj svemirski brod.
Iljumzinov je izjavio da je bio otet i odveden na NLO,
od strane vanzemaljaca obučenih u nekakvu žutu odeću,
i ukratko, pokazali su mu kako izgleda NLO
na koji je bio doveden.
Nije bilo jasno koliko dugo
je bio odsutan, ali on je rekao da je to bio skoro čitav dan,
i da je bio odveden daleko.
Rekao je na drugu zvezdu,
tim ogromnim brodom.
I to je njegova izjava.
To je jednostavno neverovatna, nečuvena izjava.
Problem je u tome što je taj čovek
lično veoma ostvaren.
I dok ga čovek sluša dok govori o ovome,
on je veoma otvoren.
Ne zvuči da je lud,
izuzimajući sadržaj toga o čemu govori.
Postoji interesantna teorija u vezi njegove priče.
S obzirom na njegovu funkciju i njegov ugled u vladi,
kada neko kao on progovori,
to zapravo daje veliki značaj NLO temi.
Teza je, dakle, da su ga
vanzemaljci oteli možda
u nadi da će on svoju priču obznaniti,
otkrivajući sve više ljudima postojanje
NLO fenomena.
Iljumzinov je čovek najviše funkcije
koji je istupio s priznanjem
da su ga vanzemaljci oteli
i potom vratili na Zemlju.
Ipak, on je samo jedan od desetina hiljada ljudi
koji tvrde to isto,
počevši od čuvenog slučaja Beti i Barnija Hila,
koji su navodno oteti iz svog vozila,
sa Nju Hempšajr puta, 1961.
Navodne vanzemaljske otmice dešavaju se muškarcima,
ženama i deci iz različitih kultura
i veroispovesti.
To je svetski fenomen.
Ljudi mi pišu iz čitavog sveta
o svojim otmicama.
To uopšte nije povezano
sa državama, a jeste sa činjenicom da su to ljudi.
Postoje neke teme u pričama o otmicama
koje su zajedničke, ili se ponavljaju u najmanjem.
Neki izveštavaju da su bili paralizovani.
Mnogi kažu da im nedostaje period vremena.
Neki se ne sećaju dugog vremenskog perioda.
To ne bi bilo toliko značajno
da je u pitanju samo 10 ili 20 priča o otmicama u svetu.
Činjenica je da postoji
stotine hiljada izveštaja o otmicama
širom sveta.
Pravo pitanje koje treba da postavimo sebi
nije da li se otmice dešavaju.
Veoma je očigledno da se događaju.
Treba da pokušamo da prodremo u tajnu
i razumemo zašto se to dešava.
Šta to čini nas tako zanimljivim ovim ljudima
da nas odvode tamo gore,
izvode eksperimente nalik medicinskim,
i potom vraćaju nazad na Zemlju?
Da li su možda stotine hiljada ljudi
širom planete oteti sa nje
samo da bi bili vraćeni nazad u ljudsko društvo?
Ako je tako, sa kojom svrhom?
Možda se mogu naći tragovi istraživanjem starih zapisa
o otmicama ljudi od strane vanzemaljaca
koji se mogu naći u skoro svakoj kulturi
po čitavom svetu.
Priče o predstavniku čovečanstva
koji je odveden na neko drugo mesto prožimaju mitološki folklor.
To je jedna velika, opšta priča.
Tu je Mojsije koji se penje na planinu,
dobija Zapovesti i donosi ih nazad.
Mi mislimo da su one na pločama, i nekako
to postaje vodič narodu u budućnost.
Prorok Enoh,
prorok Jezekilj, koji se penje na nebesa
i uči razne stvari o nebesima.
Vile u keltskoj mitologiji,
uvlače čoveka u avanturu.
Često, postoji neka vrsta zavođenja.
Ponekad je to demon koji čoveka prisiljava
da skrene sa staze u nešto, neku vrstu pakla,
ali se taj kasnije nekako oslobađa
i vraća nazad sa novim znanjem,
novim veštinama, novom snagom.
Ono što je čudno je da kada pogledamo
te situacije, te priče onako kako su opisane
u drevnoj literaturi, i uporedimo sa savremenim iskustvima,
koja se tumače kao vanzemaljske otmice, čine se identičnima.
Ove priče, ove legende postoje
već vekovima.
Ne mogu sve biti puka izmišljotina.
Previše ih je.
Previše su raširene.
Mora da postoji neka osnova svima njima.
U koju svrhu su se takve stvari dešavale
tokom istorije?
Ko to zna?
Možda je najvažnija nit,
koja se provlači kroz priče o otmicama
je da su svi ti ljudi pušteni nazad.
Nisu zadržani.
Dozvoljeno im je da se vrate.
Dovedeni su nazad.
Otud pitanje – zašto?
Da li ono što danas nazivamo
vanzemaljskim otmicama ima poreklo staro više hiljada godina?
Ako je tako, da li su oni koji su se vratili,
deo krupnijeg, vanzemaljskog plana?
Možda se više činjenica može naći
istraživanjem drevne otmice,
koja se dogodila u džunglama Jugoistočne Azije.
Krong Sjem Rep, Kambodža.
1860.
Grupa misionara je,
tokom putovanja kroz kambodžansku džunglu,
naišla na najveći
i najsloženiji religiozni kompleks u svetu,
Angkor Vat.
Kmerski narod je tajanstveno napustio ovo drevno mesto
u 15. veku.
Bilo je obmotano obližnjom vegetacijom i
i ležalo zaboravljeno vekovima.
Arheolozi veruju da je izgradnja započela
za vreme vladavine kralja Surjavarmana II,
1116. godine.
Kambodžanski folklor pripisuje njegov projekat
Priju Pisnokaru, polu-čoveku, polu-božanskom arhitekti,
za koga se kaže da je bio odveden sa planete,
i vraćen na Zemlju
sa planovima za izgradnju ovog naprednog zdanja.
Legenda o Priju Pisnokaru je jedna od najboljih priča,
koja može da se zamisli za teoriju o drevnim astronautima.
Zato što je u legendi
on odveden u ono što se naziva Indrin raj,
koji se obrtao oko Zemlje,
kako je opisano u drevnim tekstovima Veda.
Kada je Prija Pisnokar bio spreman da krene
u Indrin raj,
bio je izložen nekoj vrsti plavog svetla,
za koje on sâm opisuje
da je osetio da mu podmlađuje čitavo telo.
Ovde se postavlja pitanje
da li je moguće da je to bila neka vrsta
kapsule za dekontaminaciju?
Prilično je čudno da
drevna kambodžanska legenda, kao što je ova, sadrži
scenu gde glavni lik
mora da prođe kroz nekakav proces dekontaminacije,
i koji se, pritom, vrši u svemiru.
Izvodi se u ovom nebeskom domu bogova.
On je prošao kroz intenzivan obrazovni program,
i nedeljama kasnije, vratio se svom narodu,
i u suštini je usvojio sve to znanje
koje su vanzemaljci dali njemu da prenese svom narodu.
Po povratku,
priča kaže da je Pisnokar projektovao Angkor Vat.
Građen je kao kopija nebeskog originala,
i predviđajući povratak bogova.
On je vraćen na Zemlju
da bi dao ljudima sve to začuđujuće znanje,
i da pomogne napretku čovečanstva.
U njegovom slučaju to je bilo
izgradnjom čitavog, neverovatnog grada kao hrama,
koji danas važi za jedno od svetskih čuda.
Jedna od stvari na koje se ljudi ne usmeravaju mnogo
je da se
oteti vraćaju u sredinu odakle su bili uzeti.
Možemo da se osvrnemo na nebrojene verske tekstove
u kojima su izabranima dati zakoni i pravila,
i ideje koje treba slediti
u smislu napretka ljudske rase.
Ponekad bi oni izgradili zgrade za bogove,
ispunjavajući svoj poziv, koji god to bio.
Sasvim je moguće da je u toku program koji nije prestajao.
Samo što mi ne shvatamo šta se događa.
Da li je moguće
da je priča o Priju Pisnokaru istinita?
Da li se izabrani ljudi odvode sa planete
i vraćaju nazad u društvo, čak i u današnje vreme?
Ali ako je tako, sa kojim ciljem?
Možda se još tragova može pronaći
istraživanjem detalja savremenih vanzemaljskih otmica.
Sledi...
Shvatili smo da otmice započinju pre rođenja
i to se dešava u porodičnim lozama.
Većina otetih ljudi
čak i ne znaju za to. Ne misle o tome.
Ne sanjaju o tome.
Nesvesni su toga.
Univerzitet Harvard.
Kembridž, Masačusets.
1991.
Dr. Džona E. Meka,
profesora sa Harvarda i znamenitog psihijatra,
koji radi sa pacijentima koji pate od traume,
ubedio je kolega
da ispita one koji tvrde da su bili oteti
od strane vanzemaljaca.
Započeo je, kako sam kaže,
iskazima svojih ispitanika, koji su mu ispričali veoma detaljnu,
i u mnogim slučajevima traumatične doživljaje,
o bićima koja dolaze i uzimaju ih,
vrše na njima eksperimente,
pa čak je tu bila i priča o vanzemaljskim hibridima
koji su bili plod eksperimenata.
Na početku
on govori o tome koliko je imao muke
da prihvati tako nešto kao uopšte moguće
u stvarnom svetu.
Znate, on je vatreni naučnik.
A njegov posao je da pronađe razuman pristup
tome šta se zaista tu događa.
Naravno, otpočeo je sa pokušajima da analizira
stanje uma tih ljudi?
Da li postoje bilo kakve veze između tipova ljudi
koji su ovakvim pričama povezani?
Znate, na taj način on bi mogao da izradi psihološki profil.
On je našao da to nije takav slučaj.
Te priče su dolazile od ljudi iz različitih demografskih slojeva,
od ljudi iz čitavog sveta.
Džon Mek je bio skeptik.
Na početku nije verovao ni u jednu jedinu stvar,
ali nakon pet-šest susreta sa onima koji su iskusili otmicu,
promenio je ploču.
I tako, od skeptika
iznenada se okreće za 180 stepeni,
to je začuđujuće.
Džon Mek je primenio sve svoje kliničko znanje
na tim ljudima, i zahvaljujući tome
što je to naučno, morao je da zaključi
da ove vanzemaljske posete
nisu mogućnost, već izvesnost.
On je takođe rekao da pojava vanzemaljskih otmica
ne pripada samo savremenom životu.
On je bio ubeđen,
van granica svake sumnje,
da vanzemaljci otimaju ljude.
Izvrgli su ga ruglu,
kolege su ga prezrele,
smejali su mu se, ali on se nije zaustavio.
Nastavio je da pokušava da dođe do odgovora
šta se to dešava ovim ljudima.
Tokom istraživanja,
je došao do zaključka
da pojava vanzemaljskih otmica
nije retka po prirodi.
Pre se može reći da je epidemija.
Izveštaji su dolazili sa svih strana planete.
Što je još važnije, bilo je i ljudi koji su imali maglovite snove
i sećanja da se nešto dogodilo,
ali nisu bili jasno svesni da su bili oteti.
To je navelo Džona Meka
na zaključak da postoje i oni koje bismo nazvali „nesvesni oteti“.
Većina otetih ljudi
čak ni ne zna za to. Ne misle o tome.
Ne sanjaju o tome.
Nesvesni su toga.
Verujem da je to stoga što su vanzemaljci
na neki način isprali njihova sećanja.
Ipak, tokom hipnoze,
kada nekoga vraćate u prošlost,
u mogućnosti ste da skupite stvari
i tada se oni prisećaju onoga što se dogodilo.
To se desilo u originalnom slučaju Barnija i Beti Hil,
kada ih je psihijatar, Dr. Bendžamin Sajmon,
doveo u stanje hipnoze.
Tada su oni počeli da govore
o događajima koji su im se desili.
Um ne može trajno da se izbriše,
i vanzemaljci to znaju,
ali samo u smislu pune svesti,
oni su sposobni da ga izbace.
Postoje ljudi koji će noćas otići na spavanje
koji nemaju saznanje
da ih vanzemaljci mogu oteti.
Neće to zapamtiti, i neće se toga sećati,
čak neće ni znati.
Veliko je pitanje zašto?
Istraživači kažu
da mnoge osobe, koje su vraćene,
možda nikada neće biti identifikovane,
oni veruju da se tragovi vanzemaljskih motiva
mogu naći u određenim karakterističnim crtama
otetih ljudi.
1999.
Međunarodna zajednica za istraživanje vanzemaljaca
otpočinje najveće i najdetaljnije istraživanje
specifičnih karakteristika otetih.
Međunarodnu zajednicu za istraživanje vanzemaljaca
je osnovalo nekoliko ufologa,
koji nisu bili zadovoljni onim što se u toj
oblasti događa.
Nije se sprovodilo novo naučno istraživanje.
Pošlo se od upitnika,
koji sada postoji već 13 godina.
Verujem da se oko 18 hiljada ljudi
podvrglo istraživanju.
Ono do čega smo došli je da su se iskazale sličnosti
u svim ovim otmicama.
Saznali smo da su otmice otpočele pre rođenja
i da počinju u porodičnim lozama.
Nalazi studije takođe su pokazali
da se među otetima nalazi veliki procenat osoba sa braonkastim
ili zelenim očima,
kao i onih koji imaju Rh negativne krvne grupe.
„Rh faktor“
se odnosi na prisustvo određenih proteina
ili antigena u krvi.
Većina ljudi ima te antigene,
i oni su Rh pozitivni.
Pre oko 25 do 35 hiljada godina,
niotkuda, nijedan naučnik ne može da objasni zašto,
pojavio se Rh negativni faktor.
Većina ljudi to ne zna,
do tada je čovek imao samo pozitivnu krv.
Nije postojala Rh negativna.
Zabavno u vezi toga je –
zašto bi majka priroda stvorila Rh negativno?
Ono što je čudno u vezi Rh negativnog faktora,
kao i zelenih očiju je da su to mutacije.
Obe su retke.
U svetu postoji samo 15% ljudi sa Rh negativnim faktorom.
Mislim da ljudi sa zelenim očima ima 2 ili 3 procenta
u ukupnoj populaciji.
Međutim, skoro 50% kontaktiranih poseduje smeđe ili zelene oči.
Ne mislimo da boja, sama po sebi, ima u tome neku ulogu.
Činjenica je da je to mutacija,
i iz nekog razloga vanzemaljci su je ili
stvorili, ili ako je nisu stvorili,
čini se da su izuzetno zainteresovani za nju.
Da li je zaista
u pitanju genetska komponenta
u fenomenu vanzemaljskih otmica?
I da li možda ove linije vode unatrag
do drevnih zapisa o susretima sa vanzemaljcima?
Ako je tako, da li ovo daje
uvid u dugoročni plan?
Možda se još tragova može naći
osvešćivanjem onoga što leži potisnuto u sećanjima
povratnika.
Kao i ispitivanjem onoga što je možda sakriveno
ispod njihove kože.
Sledi...
Ispostavilo se da su objekti
meteoritskog porekla.
Ovo je iznenađujuće.
Možete ovde da vidite te male predmete.
Savršeno „T“.
Kako je to došlo u ženino telo?
Ulster oblast, Njujork.
26. decembar 1985.
Vitli Strajber, najbolje prodavani pisac fantastike,
odmarao se u svojoj vikendici kada je iskusio
čudan događaj koji će mu zauvek promeniti život.
Probudio sam se usred noći,
odmah po Božiću,
u neverovatnoj situaciji.
Bilo je kao da sam u noćnoj mori,
a u to vreme pisao sam horor romane,
i pomislio sam – O, odlično – ali samo za sekund
jer sam tada shvatio da to nije san.
Nije prolazio.
Ispred mene su stajala ta stvorenja velikih očiju,
nalik velikim insektima, i ja sam bio u maloj, okrugloj sobi.
Bile su tu i drugi, tamno-plavi likovi brzih kretnji.
To se vrlo brzo izrodilo u
neku vrstu napada.
Sledeće čega se sećam je da sam se probudio narednog jutra,
osećajući se sav izudaran i veoma zbrkan.
Šta je to bilo?
Da li je noćna mora?
Šta je bilo?
Prema Strajberu,
ove čudne otmice nastavile su da se događaju.
I nakon jednog od tih iskustava,
bio je vraćen s fizičkim dokazom.
Počelo je uho da me boli,
vrh mog uha, i osetio sam
da je u pitanju mala izraslina.
Te izrasline...
nije bilo ranije.
Otišao sam do lekara,
i on mi je rekao da je to mala cista,
i da će se pobrinuti za to.
Kada ju je otvorio rekao je:
„To je disk.“
Zatim ga je dotakao skalpelom,
i skliznuo je u dno ušne školjke.
Čim ga je izvadio rekao je:
„Ne znam šta da radim sa ovim“,
i zatvorio ga je.
Da li je moguće da se ljudi vraćaju
s predmetima implantiranima u sebi?
Predmetima koji su vanzemaljskog porekla?
Hjuston, Teksas.
Bivši predstavnik zakona i istražitelj, Derel Sims,
proveo je tri decenije sakupljajući dokaze,
zaostale na mestima otmica širom zemlje.
Obrađujem ih kao da su to mesta zločina.
Da biste to mogli da radite, potrebno je da znate šta tražite.
U nekim od ovih slučajeva, nalazimo nagorelo mesto,
a u retkim slučajevima, tragove radijacije tamo gde se NLO prizemljio.
Ljudi se vraćaju sa ožiljkom
sličnom tragu neke sonde.
Ponekad nalazimo i neku vrstu implanta.
Hvala što ste došli Đorđo.
Aprila 2016, Đorđo Cukalos
sastao se sa Derelom Simsom radi podrobnijeg uvida
u neke od dokaza koje je Sims
prikupio tokom godina.
Jedna od stvari koje smo pronašli
na otetim ljudima je da
vanzemaljci ostavljaju na njima neku vrstu otisaka prstiju. – Zaista?
Kada ih dodirnu, to ostavlja
potkožni znak na njima u obliku otisaka prstiju,
odnosno dugih prstiju. – Aha.
Evo jednog primera.
Utiče na telo potkožno.
Zapanjujuće.
To doslovno ulazi u kožu.
To ne može da se spere, ne može da se skine
ni sa jednom vrstom rastvarača ili nečim drugim.
Ovde je još jedan dobar primer.
Da.
Ovde su otisci nekih drugih šaka
koje smo pronašli širom sveta.
Ovo je iz Čilea.
Gospođa koju je to biće dotaklo
sa velikim otiscima spreda i pozadi.
Ostavilo je lužinaste opekotine na njenom telu.
– Ovo je, dakle, bilo u vidljivom spektru. – U redu.
Ovakav isti otisak se doslovno pokazuje
i u nekoliko drugih slučajeva.
Na devojčici se pokazuje ista ruka.
Ovo je bilo u ultraljubičastom spektru.
Da.
Događaj sa otmicom policajca.
Biće zapravo dolazi kroz stakleni prozor
i ostavlja holografsku sliku u staklu.
Vrlo čudno.
Evo jedan koji me fascinira.
Ovaj otisak je sa zida u Pensilvaniji.
Cela porodica je oteta
sa izuzetkom jedne osobe
i ova je dotakla zid i možete videti
fluorescenciju gde osvetljavamo.
– Da. – Ovo je slučaj
jedne gospođe, a ovo su ti dugački prsti.
Vidite te velike, dugačke otiske prstiju
i kupaste sisaljke na ovim prednjim prstima.
A ovo je sa njenog uzglavlja.
To je fantastično.
Do sada ste već proveli mnogo godina istražujući ovo.
I nalazite otiske prstiju kao što su ti, otiske šaka,
i te zaostatke,
kakva je vaša teorija o tome što ovde vidimo?
Moja procena, kao bivšeg policajca
da je u pitanju nekakva uljasta supstanca,
koju tela tih bića čini se izlučuju.
To je neobično.
Tu su i nekakvi implanti...
Verovatno najzanimljiviji delovi dokaza
u Simsovoj zbirci su navodni vanzemaljski
implanti, prikupljeni od različitih žrtava.
Želim da vam pokažem nešto zaista značajno.
Da li možete videti ovde male predmete--
savršeno slovo „T“ i jedan sa strane?
Da.
Izvadili smo ih hirurškim putem.
I evo šta smo pronašli.
– Ovo je dobar pogled na njih. – O, neverovatno!
– Nakon što su izvađeni. – U redu.
Oko njih je postojala
biološka čaura.
To je čudno.
I šta su otkrili o ovome?
To smo uradili putem „slepe“ studije--
Los Alamos, Nju Meksiko Tek
Oni su uradili kvalitativnu i kvantitativnu analizu.
I našli su-- Đorđo, ovo nećeš verovati.
Ispostavilo se da su predmeti meteoritskog porekla.
Kakvo je onda tvoje mišljenje?
I kako je to došlo u ženino telo?
Po mom mišljenju,
ovi predmeti su
stavljeni u te ljude.
Neko to radi.
Ovo je povezano sa bićima.
Po mom mišljenju, gledamo u stvarni dokaz
ovih slučajeva.
Pa, to je zapanjujuće.
Da li je moguće da su implanti, prikupljeni
iz tela navodno otetih,
vanzemaljskog porekla?
Ako je tako, koja je njihova svrha?
– Da li vanzemaljci prate one ljude (otkucaje srca)
na kojima su izvodili medicinske eksperimente?
Ili je možda njihov konačni plan
mnogo obuhvatniji?
Možda se dalji tragovi mogu pronaći istraživanjem
otmice za koju mnogi istraživači veruju
da je najznačajniji zapis u savremenoj istoriji.
Sledi...
On je zapamtio ekran računara
ispred sebe.
Slova i brojke,
vanzemaljskog sveta.
Ljudi koji su oteti
podvrgavaju se programiranju.
Filadelfija, Pensilvanija.
1998.
Novinar istraživač Linda Molton Hau objavila je
Odblesci drugih stvarnosti Tom II: Veoma tuđinski.
Knjiga je upotpunjena materijalom interakcija ljudi
sa vanzemaljskim bićima, i onim što ona misli
da je jedan od najbitnijih slučajeva otmice od svih za koje znamo.
Kao izveštač
koji uvek istražuje stvari
povezane sa naukom, medicinom i okruženjem,
kako sam se ustvari i našla u prilici da razgovaram sa ljudima
sa sindromom otmica.
Sećam se da je to bilo 1995, na Jurika springs ozark,
NLO konferenciji,
gde sam upoznala Džima Sparksa.
I on je ispričao
jednu od najneverovatnijih priča o otmicama ljudi
za koje znam.
U vezi Džima,
on je bio svestan kako doslovno prolazi kroz plafon,
kroz krov.
Mnogi ljudi sa sindromom otmice to opisuju.
Mogao je da vidi drveće.
Video je kopno kako se udaljava.
I tad je nastupio period zamračenja svesti.
Nakon toga, našao se u svetu koji on naziva
„Sivih bića“,
kojih ima mnogo različitih vrsta.
Jednog dana je rekao da se seća računarskog ekrana
ispred sebe.
Sećao se da su pokušavali da ga nauče
vanzemaljskim simbolima.
Želeli su da pokuša da iscrta na primer „A“,
slovo „A“ iz azbuke.
To bi bila linija povučena s desna ulevo,
s leva udesno, s desna ulevo.
I to je bio pokret,
mada se čini da je linija.
On je rekao da svaki od njihovih simbola i brojeva
ima ugrađene frekvencije.
U jednoj drugoj prilici,
Sparks je tvrdio da su mu prikazali
niz slika
iz prošlih života,
uključujući scene iz drevnog Rima
i koje su kulminirale slikama primitivnih ljudi.
Kada su došli do slike
i pokazali mu primate,
koji su se nalazili u nekoj šumi,
konačno je shvatio.
Oni su manipulisali sa DNK primata, koji su se već razvijali,
da bi stvorili nešto što je mešavina njih,
i tog životnog oblika na ovoj planeti.
Kada se pogleda njegov iskaz,
moramo da se zapitamo da li ove vanzemaljske otmice ljudi
sežu mnogo
hiljada godina u prošlost,
i zapravo određeni ljudi su bili izabrani,
možda dovedeni u svemirsku stanicu,
ili na svemirski brod u orbiti, ili grad bogova,
obrazovani na poseban način,
i onda vraćeni nazad na Zemlju.
Džim Sparks će kasnije ustvrditi
da vanzemaljci na neki način upotrebljavaju
kod otetih tzv. neiskorišćenu DNK,
koja čini 97% čovekove DNK,
kojoj naučnici još uvek nisu našli svrhu.
Genetičari su verovali
da je veliki procenat naše DNK neiskorišćen.
Međutim, skorašnja istraživanja su dokazala
da postoje skriveni okidači.
Postoje skriveni signali unutar te neiskorišćene DNK
koji će u konačnom razotkriti pravo blago
novih čovekovih sposobnosti.
Džim je verovao da su oteti ljudi
programirani da u nekom datom trenutku,
vanzemaljci
pošalju signal,
a ovi ljudi će reagovati i nešto uraditi,
slično vojnicima-spavačima.
Oni će odmah nešto da urade
za šta su programirani,
šta god to bilo.
To je zastrašujuće.
Ranije, kada sam započeo istraživanja otmica,
ljudi su mi govorili da misle da će se nešto dogoditi
u budućnosti i da će oni morati nešto da urade.
Ozbiljni ljudi sa kojima sam radio dugo vremena,
rekli su mi da im je injektirana neka vrsta znanja,
nisu sigurni kakvog,
ali će se aktivirati po potrebi
kada za to dođe vreme i oni će znati to.
Nadošao sam na misao da je to zapravo tačno.
Da je to istina.
To je sveobuhvatna stvar.
Vojnici-spavači će početi da pripremaju stvari.
Oni koji su već ovde će početi da pripremaju stvari.
Takođe ne treba zaboraviti milione hibrida
koje stvaraju od početka vremena,
koje verovatno poseduju negde, na nekom matičnom brodu,
spremnima da ih počnu da ih dovode.
Da li su možda neki oteti
vraćeni radi pripreme za neku buduću
vanzemaljsku misiju?
Misiju koja se izvodi već stotinama,
ako ne i hiljadama godina?
Da li to možda uključuje integraciju
vanzemaljsko-ljudskih hibrida na Zemlji?
Neki stručnjaci za otmice kažu da su takvi hibridi,
zapravo već ovde.
U našem društvu se dešava
neka vrsta infiltracije.
Da li imamo posla sa hibridima
koji će zameniti ljude?
Pasifik pelisejds, Kalifornija.
17. jul 2015.
5 časova popodne.
Policiji je javljeno da se unutar napuštenog SUV-a,
parkiranog u stambenoj četvrti, nalazi leš.
Leš u poodmaklom stanju raspada je poslat kod patologa
da bi žrtva mogla da se identifikuje.
– Iako se ne sumnja
na nameštenu igru,
policijsko istraživanje
dovodi do čudnog obrta u ovom slučaju.
Muškarca je identifikovala njegova verenica,
kao Džefri Alana Leša, starog 60 godina.
Losanđeleska policija u njegovoj kući nalazi više od 1.200 pušaka
i 7 tona municije,
uz brojna vojna vozila
i 230 hiljada dolara u gotovini.
Njegova verenica je rekla da je Leš tvrdio da je bio
vanzemaljski hibrid koji tajno radi za vladu.
Mislim da je to najuvrnutija priča koju sam ikad čuo.
Njegova devojka, koja izgleda sasvim u redu, i ispravna,
tvrdi da je on vanzemaljski hibrid.
Da je on postavljen na ovu planetu
da uradi nešto sasvim određeno.
Ništa se ne slaže u vezi ovog slučaja.
Ništa.
Tokom ispitivanja leša
patolog
nije mogao da mu nađe otiske prstiju,
iako su oni
kožno tkivo koje se razlaže na samom kraju.
Leš očevidno nije imao otiske prstiju.
Njegova verenica je verovala da je on bio vanzemaljski hibrid.
A mi moramo da se zapitamo ko je bio taj čovek?
Da li je on zaista bio vanzemaljski hibrid, kako je sam tvrdio?
Zbog čega je imao sve to oružje?
Brojni ljudi koji su tvrdili
da su ih oteli vanzemaljci
takođe su govorili da su videli
kako kažu, vanzemaljsko-ljudske hibride.
To bi moglo da ukaže
da vanzemaljci imaju program
manipulisanja ljudima i njihovom DNK
da bi nas donekle izmenili.
Možda se to upravo dešava
već hiljadama godina.
Čak i ovakvima kakvi smo danas,
vanzemaljci nama
neprimetno manipulišu.
To se nastavlja.
Sve više ljudi širom planete
imaju doživljaje,
bilo da su gledali svetla, ili bili oteti,
bilo da imaju šupljine u sećanju,
događa se opšta evolucija odnosa
prema vanzemaljskom prisustvu, koji se s 21. vekom
izmenio od bića iz spoljašnjeg svemira
do ljudsko-vanzemaljskih hibrida koji su mešavina
nečeg vanzemaljskog i nečeg ljudskog.
I u toj evoluciji,
mi vidimo sada program hibridizacije
na ovoj planeti.
Da li je moguće da je Lešova tvrdnja
da je on vanzemaljski hibrid, ustvari istinita?
Tokom poslednje decenije, samozvani oteti
dolaze kod Dr. Dejvida Džejkobsa
u sve većem broju,
s uzbunjujuće sličnim pričama
o integraciji vanzemaljskih hibrida u naše društvo.
Skoro sam imao slučaj ljudi
koji su se sprijateljili sa hibridima
koji su došli ovde da žive.
Hibrid izgleda potpuno ljudski.
Uopšte nema bilo kakve razlike,
izuzev jedne, veoma važne.
Oni su telepate,
i mogu da kontrolišu umom.
Oni mogu da kontrolišu ljudske umove.
Oni mogu da nateraju ljude da misle, rade ili učine kako god im je volja.
A mi to ne možemo.
To nas čini drugorazrednom vrstom.
Pitanje je da li imamo posla sa hibridima
koji će zameniti ljude
ili koji će živeti zajedno sa njima kontrolišući ih?
Na to pitanje zaista ne znam odgovor.
Da li je moguće da postoje
vanzemaljski hibridi koji već žive među nama?
Koliko god to fantastično zvučalo,
skorašnje izjave date od strane
nekih od najmoćnijih svetskih vođa
možda upravo ukazuju na takav scenario.
Moskva, Rusija.
7. decembar 2012.
Ruski premijer Dmitrij Medvedev
daje intervju za jednu televizijsku mrežu.
Međutim, nakon što se intervju završio,
on daje šokantnu izjavu,
ne shvatajući da je njegov mikrofon još uvek uključen.
Rekao je, „Kada neko postane predsednik Rusije,
„daju mu se informacije o vanzemaljcima u našoj zemlji,
i o grupama ljudi zaduženih za njihovo nadziranje.“
I znate, ono što je zanimljivo u tom video snimku,
je da se novinarka sa kojom je razgovarao,
nervozno smejala dok je on davao izjavu o ovome.
Ali on je imao potpuno ozbiljno lice
sve vreme.
Ovde on govori
da vanzemaljci žive među nama.
Mislim da to i nije bilo slučajno.
Verujem da je to što je on uradio bio deo politike
ruskih vlasti, koje su počele
sa najvišeg nivoa da
pripremaju svoje stanovnike za istinu.
Da li je moguće da već ima vanzemaljaca
koji žive sa nama i da su naše vlasti
potpuno svesne toga?
Da li je to možda vrhunac
svih godina vanzemaljskih otmica?
Naše odluke ovde, kao vrste,
mogu biti od uticaja na te druge civilizacije.
Oni možda intervenišu za račun svoje vrste.
Njih možda ne interesuje da li ćemo mi uspeti ili ne.
Ako su invazija i preuzimanje planete
ciljevi ovih vanzemaljskih,
bioloških entiteta, oni su toliko napredni,
da to mogu sa lakoćom da urade.
Stoga, invazija
i preuzimanje sveta ne mogu biti njihovi ciljevi.
A ako to nisu ciljevi,
šta onda jeste?
Koji je vanzemaljski plan?
Postoji neka vrsta dvostrukosti
u tome da li smo pod invazijom strašnih vanzemaljaca,
koji pokušavaju da preuzmu našu planetu?
Ili vanzemaljci zaista pokušavaju da nam pomognu
i to je ono što se dešava
već mnogo hiljada godina?
Mislim
da su priče o ovim otmicama deo krupnijeg plana.
Plana koji se odvija veoma dugo vremena.
Ono kroz šta sada prolazimo je naredni korak,
gde smo sada kada znamo da nismo sami,
i da će se oni uskoro vratiti,
jer je to ono što su obećali u drevnim tekstovima.
Da li vanzemaljci
zaista dolaze na Zemlju
s ciljem da zarobe
i ispituju uzorke ljudi?
I ako je tako, da li je njihov plan da nam se pridruže
ili da nas zamene?
Možda će konačni ishod biti određen
time koliko smo spremni
da im iskažemo dobrodošlicu
i koliko ćemo se dobro ponašati
jedni prema drugima.
Jedna stvar izgleda sigurna--
sâmo postojanje čovečanstva dovodi se u pitanje.
A vreme za odgovore je možda skorije nego što mislimo.
Prevod sa engleskog na srpski: GalQuest TITLOVE OBEZBEDILI A+E NETWORKS